1909г. - Край на Ишбалската гражданска война
Няма ли да тръгваш? Ще те изоставят, ако не побързаш.
Гроб на някой другар? - Не, на ишбалско дете.
Трупът му беше изоставен на улицата.
Да се прибираме. Войната свърши.
Дълбоко в сърцето ми, битката в Ишбал още не е свършила.
Не, сигурна съм, че никога няма да свърши.
Аз съм тази, която повярва в теб и ти поверих изследването на баща ми.
И аз съм тази, която избра да влезе във военната академия, за да работя
за доброто на хората. Въпреки че стана противоположното на това, което исках,
аз не мога да избягам от истината.
И не мога да си платя за това.
Искам да ви помоля нещо, Мустанг-сан.
Моля ви да изгорите кожата на гърба ми.
Как бих могъл да- - Моля ви...
Щом не мога да си платя за това, поне мога да унищожа тайната
на огнената алхимия на гърба си, за да се уверя,
че никой друг няма да стане Огнен алхимик.
Можете ли да направите това за мен?
Моля ви да ме освободите...
...от бремето, което баща ми ми остави...
От алхимията. Моля ви да ме освободите.
Моля ви.
Разбирам. Ще изгоря гърба ти, оставяйки колкото се може по-малко белези.
Благодаря ви, Мустанг-сан.
Новото утро, което най-накрая открихме
IceFanSubs
представят
бива възпрепятствано от миналото.
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Това, което преследвахме не беше бъдещето,
Редакция:
KiMiTo
Стайлинг/тайпсет:
KiMiTo
а миналото пълно с разкаяния.
Безкрупулните спомени няма да спрат да си играят,
Превод на ОP и ED:
KiMiTo
те няма да ни простят за изминалото време.
Време е безмълвната сълза
Поздрави за всички наши фенове!
да се стече по уморената ми буза.
Този дъжд ще спре ли някога?
От доста време съм измръзнал от него.
Защо дъждът продължава да ме затрупва?
Чудя се, дали може да ме прегърне.
Днес отново вали дъжд;
Безкрайно се сипе, не знаейки що е край.
Ние бавно се приближихме един до друг, за да споделим топлината си
под чадъра, който ти нежно протегна над мен.
Епизод 54
Отвъд яростния огън
За какво е това, лейтенант? Към кого си мислиш, че насочваш пистолета си?
Към кого ли? Не ме карай да се смея.
Когато сме сами, полковникът винаги ме нарича "Риза".
По дяволите! Значи имате нещо, с което да се разпознавате?!
Излъгах.
Благодаря, че се хвана, Енви.
Тук трябва да те убия.
Това боли, кучко!
Мамка му...
Твърде много изстрели!
Ще те пребия и ще те покажа на полковника...
Полковник?
Какво си мислиш, че правиш на незаменимата ми помощничка?
Не бъди толкова безразсъдна, лейтенант. Мисля, че ти казах,
че сам ще се погрижа за него.
Как се осмелява нисш човек като теб да гледа толкова високомерно-
Мамка му...
Отново...
Значи това е истинската ти форма.
Изглеждаш отвратително.
Значи името ти "Енви" идва от "завистлив".
Разбирам.
Не... !
Спри... !
Завистта сигурно е отвратително нещо.
Не! Не искам да умра!
Н-Не! - Изчезни...
Неее! - ...от погледа ми!
Какво правиш, лейтенант?
Това е достатъчно, полковник. Аз ще се погрижа за останалото.
Само още един удар ще свърши работа. Свали си пистолета.
Не мога да се съглася с това. Моля да си свалиш ръката.
Сигурно се шегуваш! Свали веднага пистолета!
Метален.
Дай ми го.
Ще го кажа още един път: Дай ми го.
Отказвам.
Той заслужава възможно най-лошата смърт.
Отказвам.
Дай ми го! Ако не го направиш, ще запаля дясната ти ръка заедно с него!
Много добре! Ще се бия срещу теб!
Но преди това се погледни хубаво в огледалото!
Нима мислиш да застанеш на върха на тази страна с такава физиономия?!
Не за това си се борил толкова много години, нали?!
Подчинените защитават техните подчинени и т.н.
Това се прави дори и от нас - жалките хора...
Звучи интересно.
С теб съм.
Искам да видя какво ще донесат на страната промените, които ще направиш.
Значи ще позволиш емоциите да поемат контрол над теб и ще поемеш по пътя на дивака?
Щом настояваш да живееш в отмъщение, няма да те спра.
Ей!
Нямам право да преча на отмъщението на някой.
Но ми е интересно що за свят ще създаде някой, който е обладан от омраза.
Няма да ти позволя да убиеш Енви, полковник.
Нито пък възнамерявам да оставя Енви жив.
Аз ще се погрижа за него.
Аз... най-накрая го намерих!
Знам това, но...
Но това, което искаш да направиш е в разрез на това, което искаш да постигнеш.
Нито пък е в името на това да защитиш някой приятел. Опитай се да прогониш омразата си!
Онзи силен стремеж още е вътре в сърцето ти. Не можеш да се отклониш от пътя си.
Застреляй ме, ако искаш.
Но какво ще правиш, след като ме убиеш?
Не мисля да живея свободно.
След като тази битка свърши,
аз ще погреба огнената алхимия - изкуство, което носи такава ярост, заедно с мен.
Това няма да стане.
Аз...
...не мога да те загубя.
Чудя се какво ли и има на тази ситуация.
Да бъда смъмрен от дете, да бъда предупреден от мъж,
който искаше да ме убие заради отмъщението си.
Отново те накарах да преминеш през нещо отвратително.
Аз съм най-големият идиот на света.
Съжалявам.
Тъпи ли сте? За какво беше това току-що?
Да не играете на "нека бъдем човечни"? Напълно ме отчайвате.
Наистина ли вие - хората сте толкова неразумни?
Просто правете това, което инстинктите ви казват!
Нима забрави, полковник Мустанг? Скар искаше да те убие!
Ако си спомням добре, Скар уби и родителите на приятелката ти, нали?
А, да! Също и онази химера, направена от онова момиче и куче от Източния град!
Нали Скар беше този, който ги уби?
А ти, Скар!
Какво стана с омразата, която имаше, заради множеството убити твои сънародници в Ишбал?!
Онази жена там, която наричат "Хоукай*" уби много от твоите приятели!
(Хоукай - буквално от hawkeye озн. Ястребови очи)
Това е шансът ти! Давай, просто го направи!
Заровете са хвърлени!
Мрази, плачи, убивай, бъди убит, вий от агония!
Лази на четири крака!
Не е възможно някой като вас просто да скръсти ръце и да бъде доволен!
Хайде, дребен.
Хайде, Хоукай.
Мустанг!
Скар!
З-Защо?
Ей, защо?
Ей, ей, ей! Защо стана така?!
З-Защо?!
Защо по дяволите?!
Енви.
Ти... завиждаш на хората.
Хората би трябвало да са много по-слаби от хомункулусите,
но дори когато губят кураж след загубата, когато са близо до падението, отклонили се
от пътя си, те продължават да се изправят и да се бият. И всички около тях им помагат
да се изправят на крака.
А ти завиждаш на тези хора.
Жертвайки нещо малко, можеш да спасиш нещо огромно.
Много е просто, ако се замислиш.
Хората не могат да ме застрелят, ако направя така, нали?
Ето това прави всички ви хора.
Но ако се преобразувам, няма ли да е по-добре да стана някой млад и красив?
Хората са толкова глупави. Рискуват живота си за такова маловажно нещо.
Те са хора все пак.
Хора...
Ей, не се опитвай да се измъкнеш! Чакай малко!
Глупак! Ако се пресилиш... !
Чакай.
Не му остава много.
Това е позор.
Да бъда превърнат в такава отрепка...
Да бъда победен от хора...
Победен от най-долните същества...
И което е по-лошото,
от хлапе като теб, което е по-долу и от хората...
Мамка му!
Мамка му... !
Мамка му!
Това е позор!
Позор!
Аз - Енви, да завиждам на хората?
Аз - Енви?!
Най-големият позор...
...е да бъда разбран от хлапе като теб.
Не знам до кога ще можеш да се измъкваш с тези твои сладки думи,
но се постарай да е по-дълго.
Чао-чао...
...Едуард Елрик.
Значи се самоуби.
Какъв подлец.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Раните му зарастват!
Чудовище!
Ей, какво е това?!
Точно навреме! Помогнете ни!
Какво искаш да кажеш? Заповедта е да застреляме генерал-майор Армстронг!
Какво?! Генералът! И майорът?!
Да, точно навреме. От сега нататък, аз командвам ескадрилата!
Без въпроси, просто ни помогнете!
Ей, какви са тези?!
Всички да залегнат!
Куршумите нямат ефект върху тях. Унищожете горната им челюст!
Така поне няма да ви нахапят до смърт.
Намерете си партньор и свалете поне един.
Покажете ми смелостта на войниците от Централата!
Д-Да!
Какво трябваше да направя?
О, сега си спомних.
Трябва да убия жената генерал.
Няма да стане!
Пречиш.
Да мога да използвам само една ръка е...
Майоре!
Генерале!
Ще го пребие до смърт!
Някой трябва да му помогне! - Оставете го!
Няма начин удари като тези да свалят брат ми, след всички онези тренировки!
Това е...
...краят.
Майоре!
Рамото ми се намести!
Отлично!
Съвместното действие на изящните мускули и алхимия.
Превъзходни и елегантни!
Да.
Имението Армстронг е напълно празно.
По дяволите, значи тук са построили танковете?!
Стражата на главната порта е! Свържете ме с главния щаб!
Атакувани сме от танкове, които вероятно са от Бригс!
Главен щаб! - Не викай!
И сам мога да видя! Няма значение! Отвърнете!
Но цивилните още се евакуират!
Главната порта ще падне, ако почакаме!
Щаб, свържете се с артилерията на главната порта...
Какво става, по дяволите?!
Ще откриете огън по градския район?
Ще те накарам да повториш това по радиото. - Копеле... !
Това оборудване е от Бригс!
Как дойдохте тук?!
Е, има един човек с добра памет, който работеше в Централния щаб
и стана така, че той си спомни това място много точно.
Има и една жена, която прокопа подземен път
между градския район и това място сам самичка.
Никой не би могъл да направи това! - Но тя успя.
К-Кой?!
Ако някой ме пита коя съм аз, бих му казала, че съм домакиня.
Обикновено правя така, но...
...днес ще ви кажа другата си професия.
Алхимик!
Сам ли си?
Мислих, че ще доведеш синовете си.
Не са нужни много хора, за да накажеш някой, който е сгрешил, нали?
Малкият в колбата,
Хомункулус.
Роб №23, човекът, който ми даде част от тялото си.
Този път ти ще станеш част от моето тяло.
Хора, помислете за това, което сега трябва да направите.
Помислете на кого трябва да се докажете,
и защо.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 55: Начинът на живот на възрастните.
Епизод 55
Начинът на живот на възрастните
Върви гордо напред с високо вдигната глава.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu